Matěj Zahradník, VIII. A
Základní škola Zlín, tř. Svobody 868

Aby ze světa nevymizela radost
KÓD BZSQR
	"Dobré ráno."
"Ahoj Zusko" řekl jsem. 
Jsem programátorem firmy HYDRA něco málo přes pět měsíců. Mým osobním projektem je program takzvaný "Hipnium" pod pracovním názvem "KÓD BZSQR". Účelem projektu je způsobit hypnózu pomocí počítače a vyvolat nějaký pocit tomu, kdo je testován. Došel jsem do šatny s bílými stěnami a černými skříněmi. Prvně, když mě zde prováděli, jsem nevěřil vlastním očím. Dalo se tu tak snadno ztratit. Otevřel jsem svou skříňku, vzal jsem si firemní konzoli (1) a šel do 'učebny'. Měla tři stěny se síťovým vzorem s číslicemi pixelů. Vepředu místo zdi byl obrovský displej. Došel jsem ke svému (firemnímu) počítači. Byl speciální v tom, že namísto hesla jste museli zadat kód.
local ui = UIS:Find("Lock_UI")
local STRING = UI.PASSS.PASS_WORD.Value:Get(stringvalue)
if STRING.Value == "OPENLOCK" then
	UI.Active = false 
else
	void:setSyntax(STRING.Value = :Set("OPENLOCK"))
	script:refreshalllines(nil, commitcodeinscope, true)
end
Ačkoliv systém vyžadoval zadání TRACK(3) hesla, zdál se mi přihlašovací systém jednoduše obejitelný. Sice je správci věděli, jak získat TRACK heslo, pokud by ho někdo zapomněl, ale pokud by někdo správcem byl a chtěl by se dostat do cizího počítače, dostal by se tam, jako by počítač nepotřeboval žádně heslo. Co jsem viděl, stačilo jednoduše napsat:
local OBJ = PCLocal.Global.Values:FindFirstStringValue("WORDPASS") or PCLocal.Global.Values:FindFirstStringValue("PASSSWORD")
OBJ:FunctionFinished:do:
print(OBJ.Value, OBJ.Name) 
end
Zasedl jsem ke stolu a otevřel rozpracovanou práci. Jak už jsem zmínil, její primární účel byl pomocí hypnózy navodit různé pocity. Byl jsem na sebe hrdý. S projektem jsem přišel já sám a sám na něm i pracuji. Ale používal jsem na jeho tvorbu jiný kódovací jazyk než firemní.
TheExistenceRequestingOperationAMRTXF
Byl jsem taky jediný, který se v něm orientoval. 
	Nastavil jsem ho tak, aby ten, co ho používal, musel nastavit určitý čas. Pokud jste chtěli, aby vás program zhypnotizoval, museli jste vynaložit veliké úsilí,  aby se tak stalo. Zároveň ale vydalo velkou práci se z té hypnózy dostat. A představa, že bych se na hodiny, dny možná i týdny uvěznil v nějakém příšerném pocitu, mě děsila. Program zatím fungoval bez problému, a dokonce jeho aplha verzi jsem dal do prodeje a vydělávala slušný balík. (I s provizí, co si firma odebírala.) 
	Dnes jsem byl ale v dobré a pracovité náladě. Chtěl jsem zkusit věc, o které jsem už předem věděl, že nebude fungovat. Ne sice na 100%, ale byl jsem k tomu skeptický. Chtěl jsem si navodit bolest. Ale ne jen tak ledajakou. Chtěl jsem, aby mi program řízl do prstu. Navolil jsem sekvenci na 1 minutu a spustil ji. Čekal jsem, jestli mi to navodí alespoň ten pocit. A ejhle. Ono to fungovalo. Dokonce mi z palce začala pomalu vytékat krev. Byl jsem celkem překvapený, ale pak jsem si uvědomil, že za minutu by to mělo zmizet. Konec konců, halucinace programem probíhala jenom mně a nikdo jiný ji nemohl vidět. 	Uplynul nějaký čas.  Najednou mě zamrazilo tak moc, že jsem se nedokázal 10 sekund ani pohnout. 
Kolega, který právě přišel mě pozdravil: "Zdar. Co se ti stalo?" 
Po těch deseti sekundách jsem se konečně zmohl na slovo,.
"Co? Něco špatně?" 
"Né nic-" a usedl za počítač. 
Ulevilo se mi až do chvíle než řekl: " Hele nechceš si ten palec zavázat? Teče ti z něj krev, jestli sis nevšiml."
 Podíval jsem se na monitor. Sekvence už je asi deset minut ukončená. "SLÁVA! POVEDLO SE!" "Jsi v poho?" 
Ten program. Ono to fungovalo. To ono mi to způsobilo, jak jsem chtěl." Byl jsem nadšený až do chvíle, kdy jsem si uvědomil, co jsem vlastně stvořil. Pokud by to ten program zvládl, byl by mocný léčitel, ale také mocná zbraň. Přišel jsem k počítači a navolil vyléčení. Najednou mi programová konzole vyhodila chybu.
"Committer:: BOL on UPI- Creator of 'Hipnuim'....... Comitted EITIAITIEI protocol breach: 1.1- Controler abusement by technological systems on our platform, 2.1-A-  Using in-controler S.T.A.T functions to damage and heal."
"Co to sakra?" řekl jsem.
"Request finalization incode failure:Denied: /\ TDE, TDA 'Život nelze být nahrazen' - Transakce zahájena."
A pak byla jenom tma.
	Probudil jsem se v temné místnosti. Ne, nebyla to místnost. Byl to nekončící prostor. 
Chtěl jsem být doma a přede mnou se objevil obraz mého pokoje. Jakmile jsem se otočil, kolem mě se rozprostírala celočerná tma. Podíval jsem se zpět, tentokrát pozorněji. Zamrazilo mě. Díval jsem se z pozice svého stolu, kde jsem měl svůj vlastní počítač a pár dalších věcí. V mém pokoji se však procházeli nezvaní hosté. Policie. Něco hledali. Možná i někoho. Viděl jsem jen obraz. Potom jeden z policistů šel k mému stolu a zapnul počítač. Možná se chtěl ujistit, jestli mě nikdo nechtěl unést. Zapnul mikrofón a řekl do něj policejní kód(4), aby se do počítače mohl dostat. A já jsem znovu omdlel. Možná vyčerpáním. Vše jsem začal slyšet teprve ve chvíli, kdy policista zapnul mikrofón.
Konec.

Vysvětlivky:
(1) Konsole je smyšlený přístroj pro identifikaci a spouštění firemních počítačů.
(2) Místnost vypadala podobně jako školní učebna. (Samozřejmě né doslova.)                                  (3) Pokud se zaměstnanec odhlašoval, musel pomocí dalšího kódu vygenerovat nový a ten byl platný jako heslo. (Použití jednoho kódu vícekrát něž jednou by spustilo poplach.)
(4) Je rok 2100 5.69. Asi před deseti lety, kdy mu bylo asi 12 a platilo datum 'dvanácti měsíců' byl ustanoven zákon, že každý počítač bude mít v sobě kód, přes který by se mohla dostat do počítačů. Byl zaveden kvůli bezpečnosti.